„Teaduskeele tunnusteks on täpsus, neutraalsus ja impersonaalsus.” Kuidas siiski haakuvad juurdunud tavadega tänapäeva akadeemilised tekstid? - Helena Lemendik (Eesti ja Soome-ugri Keeleteaduse Ajakiri, 2025)
Artikkel käsitleb tänapäeva akadeemilisi tekste, täpsemalt on vaatluse all neis esinev interaktsiooniline metadiskursus, s.o keelelised vahendid, millega autorid suhestuvad oma teksti ja selle sisuga, lugejate ning varasemate autoritega. Traditsioone hindavas teadusmaailmas on sobival keelekasutusel oluline roll. Tudengid kui alles algajad akadeemilised kirjutajad puutuvad kokku õpikute ja juhenditega, kus manitsetakse olema tekstis täpne ning hoidma neutraalset ja objektiivset joont. Seejuures kirjutatakse ette sedagi, missuguses isikus on paslik oma tekst vormistada. Artiklis uuritakse kvantitatiivselt, kuidas seesugustele nõuetele tegelikult vastavad või vastanduvad aastatel 2018–2022 kirjutatud Tartu ülikooli humanitaar- ja sotsiaal teaduste valdkondade bakalaureuse- ja magistritööd (n = 40). Selgitatakse välja üli õpilaste isikukasutuse eelistused ning kalduvus tarvitada muid autori hoiakut väljendavaid ja lugejat potentsiaalselt mõjutavaid keelendeid, nagu pehmendavad, võimendavad, suhtumis- ja kaasatusmarkerid. Lisaks uuritakse, kas lõputööde keelekasutuses eristub kogukondlikke (valdkond) ja kogemusega (õppeaste) kaasnevaid mustreid. Seejuures hinnatakse teksti retoorilise struktuuri (peatükid) mõju metadiskursuse markerite esinemusele. Tulemusi võrreldakse varasemas uurimuses teadusartiklite kohta saadud tulemustega.