Роль медіакультури в інформаційних війнах сучасності - Ірина Ломачинська; Богдан Ломачинський (Cхід, 2022)
Стаття присвячена соціально-філософському аналізу феномену медіакультури в контексті глобалізаційних інформаційних викликів сучасності. Формування основних загроз сучасного інформаційного суспільства розкрито крізь призму тісного взаємозв’язку насилля, багатства та знань як засобів реалізації владних відносин у геополітичному контексті. Зазначено, на кожному історичному етапі глобальної боротьби за владу найбільш ефективним засобом досягнення владних цілей були стратегії інформаційного протиборства, спрямовані на маніпуляцію суспільною свідомістю. Розкрито сутнісні ознаки інформаційної війни з позиції психологічного, інформаційного та комунікаційного підходів. Зазначено, що у суспільстві знань інформаційно-пропагандистська війна набуває рис консцієнтальної (смислової), тому в умовах формування засобів масової інформації як ключових продуцентів інформаційної продукції, маркованої певними політичними чи економічними інтересами, можливо вести мову про медіавійну як окрему технологію інформаційних війн сучасності. В сучасному філософському дискурсі для означення особливого типу культури інформаційної епохи набуло поширення поняття «медіакультура», як сукупність інформаційно-комунікаційних засобів, вироблених людством у процесі культурно-історичного розвитку, що сприяють формуванню суспільної свідомості та соціалізації особистості. У роботі розкриваються основні функції медіакультури – інформаційна, комунікаційна, ідеологічна, нормативно-правова, мотиваційна, інтеграційна, культуротворча, міфотворча. Підкреслюється принципова відмінність медіакультури від традиційних культур – рівень її технічної оснащеності, що дозволяє тиражувати продукти медіакультури практично для всього людства, виступаючи регулятором його масової свідомості. Специфіка медіакультури визначається її семіотичною природою та технічними можливостями засобів її реалізації: висока інформаційна ємність, легкість і переконливість сприйняття, швидкість тиражування інформаційних повідомлень, масовість і доступність. У висновках актуалізується необхідність запровадження державних програм з розвитку цифрової та медіаосвіти як дієвого механізмом протидії інформаційним викликам сьогодення.