Експертна оцінка функції нижніх кінцівок при наслідках переломів стегнової кістки. - V. K. Sokol (Морфологія, 2018)
Актуальність. У пацієнтів з переломами стегнової кістки в 4-26% випадків розвиваються ускладнення (незрощення або уповільнена консолідація перелому, збереження залишкових деформацій стегнової кістки, формування стійких посттравматичних контрактур суміжних суглобів), які можуть призвести до тривалої тимчасової або постійної непрацездатності. Мета. Оцінити функцію нижніх кінцівок у хворих з наслідками переломів стегнової кістки з використанням методу статографіі. Методи. Матеріалом дослідження послужили протоколи клініко-рентгенологічного обстеження 33 хворих із зрощеними переломами стегнової кістки із залишковими діафізарними деформаціями. Методи дослідження: ортопедичні (вимірювання довжини обох нижніх кінцівок і сили їх м'язів, окружності м'яких тканин стегна і гомілки), рентгенологічні (оглядова рентгенографія в двох стандартних проекціях), біомеханічні (з використанням статографа), статистичні. Результати. Переважали закриті (90,9%) косі (78,7%) переломи стегнової кістки, які найчастіше (63,8%) розташовувалися в середній третині діафіза. Всім пацієнтам проведено хірургічне лікування, найбільш частим ускладненням якого була відстрочена консолідація фрагментів стегнової кістки (54,5%), вкорочення нижньої кінцівки на стороні перелому (69,7%). Результати статографіі дозволили встановити, що при одноопорному стоянні на пошкодженій нозі в порівнянні зі здоровою ногою відзначається значне (р <0,05) збільшення амплітуди коливання тіла, зниження коефіцієнтів навантаження і стійкості (р <0,05)) і зміщення проекції лінії загального центру мас в сагітальній та фронтальній площинах. Підсумок. Отримані дані в поєднанні з виявленою гіпотрофією і зниженням сили м'язів пошкодженої нижньої кінцівки непрямо вказують на зниження опорної функції ноги із залишковою посттравматичною деформацією діафіза стегнової кістки.