ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ДИРЕКТОРІВ У ПРОЦЕДУРАХ НЕСПРОМОЖНОСТІ (БАНКРУТСТВА) ЗА ЗАКОНОДАВСТВОМ ЄС ТА ОКРЕМИХ ДЕРЖАВ-ЧЛЕНІВ ЄС - В.В. ПОЄДИНОК; І.В. КОВАЛЕНКО (Економіка та право, 2024)
Кодекс України з процедур банкрутства передбачив можливість покладення відповідальності за зобов’язаннями юридичної особи-боржника на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, які мають право давати обов’язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії. Внаслідок цього «комфортні» організаційно-правові форми юридичних осіб, наприклад товариства з обмеженою відповідальністю та акціонерні товариства, стали ризикованими для інвесторів; ризикує й керівник, який може бути найманим працівником. У статті проаналізовано законодавство Європейського Союзу (ЄС) та країн-членів ЄС (Німеччини, Франції, Іспанії, Нідерландів, Латвії, Румунії), що стосуються відповідальності певних осіб у процедурах неспроможності (банкрутства). З’ясовано, що регулювання зазначеної відповідальності не гармонізоване на рівні ЄС. Щодо окремих країн, то притягнення до такої відповідальності спирається на добре розроблену й втілену в національних законах про компанії доктрину помилкової підприємницької діяльності (wrongful trading). Це не стосується України; за таких умов лаконічні положення Кодексу з процедур банкрутства справді створюють непрогнозовані ризики не тільки для директорів, а й для засновників (учасників, акціонерів) компаній.